I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung mand.
Hans navn: Merlin.
Jeg havde håbet på lidt modstand.
Der var en tid, hvor navnet Alator indgød frygt i selv den modigste.
Din teknik som bøddel havde ingen lige.
Det var ikke noget at være stolt over.
Hvad var det, du altid sagde? Offeret taler altid... til sidst.
- Hvad vil du? - Det er da åbenlyst.
- Sig, hvor Emrys er. - Det har jeg jo forklaret:
Aldrig.
Det håbede jeg næsten, at du ville sige.
Her er perfekt, ikke?
- Jo, Deres Nåde. - Jeg glemmer, hvor smuk Camelot er.
Men aldrig, hvor smuk min dronning er.
- Var det dig, Merlin? - Det var hesten.
Håner du kongen...
...er der en særlig straf for den type frækheder.
Du er altid så let at narre.
- Her? - Ja, perfekt.
Her.
- Så glad har jeg ikke set ham længe. - Ja.
- Har han ikke forandret sig? - Jo.
- Det tror jeg. - Undskyld. Fylder du den?
Han har ikke forandret sig helt og holdent.
Og den her. Er du klar?
Deres Majestæt.
- Min hund er bedre til at gribe. - Den behandler du også bedre.
Er du blind?
- Der er sket noget. - Hjorte markerer revir.
- Nej, det her er magi. - Hvem ved mest om jagt? Dig eller mig?
Når de er brunst, ser halvdelen af skoven sådan ud.
Kom nu! Din konge venter.
- Hvad er der sket? - De søgte dækning ved vestfortet.
- Ashwick lever jo i fred. - De er ikke derfra.
De flygtede over grænsen fra Odens rige.
For to dage siden blev Helva angrebet. Kun en håndfuld nåede at flygte.
- Hvem stod bag? - Vi troede, det var sakserne.
De har før været i området. Men flygtningene siger noget andet.
De siger, at det var sort magi.
- Morgana. - Det tyder alt på.
Forstærk fortet, og øg patruljerne.
Hvorfor angriber Morgana Helva?
Det er jo et af de få steder, hvor man frit kan udøve magi.
Det lyder forkert.
Det er fantastisk udført. Kan du se, hvordan mønsteret gentages?
- Det er lavet i Helva. - Navn? År?
Ikke, så vidt jeg kan se. Det er en smuk genstand.
Det ville man ikke skille sig af med. Måske blev det tabt under flugten.
Måske.
- Hvor skal du hen? - Hen, hvor jeg fandt den.
- Ejerne er der nok ikke mere. - Det er sket noget. Med stærk magi.
Skulle Morgana være inden for Camelots grænser?
Hvem skulle det ellers være? Jeg klarer mig.
- Tag nogen med, hvis det er Morgana. - Så gør det jo ingen forskel.
Du skulle ikke være redet ud. Det kunne være en fælde.
- Kan du tyde det? - Sproget er i hvert fald catha.
- Hvad står der? - Det er længe siden, jeg har læst det.
Der er et navnetræk.
- Hvis? - Alators.
Det var derfor, Morgana angreb Helva.
Hun var ude efter Alator.
Hvorfor risikere så meget for en mand?
Hun vil have ham til at afsløre, hvem Emrys er.
- Alator ville aldrig forråde mig. - Ikke frivilligt.
Morgana knækker ham, for ikke engang cathaer kan stå imod for evigt.
Det er nok.
- Hej igen, Alator. - Du spilder tiden, Morgana.
- Jeg røber ikke, hvem Emrys er. - Sludder.
Hvorfor skulle jeg ellers have ladet dig leve?
Jeg er catha. Siden fødslen har jeg lært-
- at udstå al fysisk smerte og...
Ja ja. Du kan udstå al fysisk smerte.
Du kan skille krop fra sind. Meget imponerende, Alator.
Men jeg blæser på din krop.
Ikke engang du kan skille sind fra sind.
Kan du kende det her?
Det kan jeg se, at du gør.
- En nathair. - Ja, Alator.
En nathair. Den kan indgyde intensiv smerte.
Både fysisk og mental.
Så jeg spørger igen: Hvor er Emrys?
- Hvad laver du? - Hun skal have morgenmad på sengen.
Nå. Det var pænt af dig.
- Hvorfor går du? - Du har ikke brug for mig.
Jeg kan ikke hente morgenmad. Tænk, hvis hun vågner... og går i panik.
- Panik? - Hent den nu.
- Merlin, husk blomster. - Naturligvis. Lidt personligt. Godt.
Ikke en lyd.
Det store slag nærmer sig. Du skal lytte til mig, Emrys.
- Hvor kender du mit navn fra? - Arthurs fjender er tæt på.
Værdsætter du kongen, så mød mig i aften ved det gamle tempel, Erui.
Kom alene... eller slet ikke.
Merlin. Hvor er... blomsterne?
- Arthur... - God morgen.
- Hvor dejligt. - Det var så lidt.
Hvem der?
Merlin? Hvad laver du... i kongens kammer?
Jeg troede... jeg hørte stemmer.
- Bank på næste gang. - Ja, Deres Majestæt.
Merlin. Tak.
Det var min idé.
Husker jeg ret, er det en bendruis mærke.
- Bendrui? - Før den store udrensning...
...blev nyfødte piger udset til præster, taget fra deres familier-
- og indviet i druidernes magi.
- Er Morgana ikke den eneste præstinde? - Mange prøvede.
Men det er ikke nok at have gaven.
Kun dem med sjældne magiske kræfter kunne blive en af "de ni".
Men undervurdér nu ikke kvindens kræfter.
Alle bendruier har lært magi.
Hun sagde, at Arthurs fjender er meget tæt på.
- Så må hun mene Mordred. - Hvorfor sagde hun så ikke det?
- Vi blev afbrudt. - Hun lokker dig til sig.
Det er en fælde. Hun kendte dit rigtige navn.
Der er kun én forklaring. Alator fortalte Morgana, hvem du er.
Og hun har sendt denne kvinde for at lokke dig til sig.
Jeg kunne se, hun ikke ville mig noget ondt.
Tror du ikke, nogen med de kræfter kan simulere det?
Jeg var der, Gaius. Det var du ikke.
- Du må ikke gå. - Hun kan hjælpe med at beskytte Arthur.
Sker der dig noget, er det slut for alle.
Kan hun hjælpe mig med at beskytte Arthur fra Mordred-
- og tager jeg ikke af sted, er alt vel også forbi.
Merlin...
Det var mig, der fortalte Alator, hvem du rent faktisk er.
- Du havde intet valg. - Jeg kan ikke lade det ødelægge dig.
Hvis du nærer nogen form for agtelse for mig...
...er du sød og lader være.
- Jeg ville aldrig såre dig, Gaius. - Tak.
Ja?
Gaius.
- Deres Majestæt. - Er der noget galt?
- Det frygter jeg. - Sig frem, Gaius.
Vi skjuler intet for hinanden.
En læge og hans patient har et stærkt bånd.
En slags ubrydelig diskretion, kunne man fristes til at sige.
Enig.
Er loyaliteten da ikke stærk mellem en undersåt og hans konge?
Ingen pligt er større.
En patient har sagt, at der inden for Camelots mure-
- er en tilhænger af den gamle religion.
Jeg mener, at kvinden ikke bare udgør en trussel mod kongeriget...
...men også mod dig. - Jeg er med.
Hvad hedder hun?
Jeg ved bare, at hun udøver sine heksekunster om natten-
- i Darklingskoven ved ruinerne af templet Erui.
Du gjorde det rette ved at komme til mig. Tak.
- Det er ikke sjovt. - Det er slet ikke sjovt.
- Der er ingen, der ler. - Du har ret. Det er dumt. Her.
- Mine herrer. - Jo... Vi ville bare...
Mordred, jeg har en opgave til dig.
Din livret.
- Vil du ikke have noget? - Jo, tak, Gaius.
Tænker du stadig på kvinden i skoven?
Det er for alles bedste, Merlin. Det er det faktisk.
- Store troldmand. - Det er ikke nødvendigt.
- Det er mig en ære, Emrys. - Hvordan ved du, hvad jeg hedder?
Min mester, Alator af Catha, sagde det. Jeg skulle hilse.
Men han advarer dig også.
Det store slag nærmer sig. Camelots skæbne er på spil.
Kun du, Emrys, kan sikre den tidligere og fremtidige konges sejr.
- Hvordan gør jeg det? - Kom hurtigt.
Fang dem!
- Løb. - Jeg kan ikke efterlade dig.
Jeg lover at opsøge dig. Løb.
Frygt ikke. Jeg fandt Emrys. Deres tjenerinde, Finna
- Slap hun fra jer? - Hun brugte magi.
Men seks mænd mod en gammel kvinde?
- De var to. - Ja, det forklarer jo alt!
- Mordred, hvem var den anden? - Det så jeg ikke.
Men de talte med hinanden.
Send en anden patrulje ud. Ingen må forlade Greinton.
Underret vagterne. De skal findes.
Deres Majestæt.
- Arthur fik besked, for jeg var bange. - Hun hjælper Alator, ikke Morgana.
- Hvordan skulle jeg vide det? - Jeg sagde det jo.
- Undskyld. - Nu er hun i fare på grund af mig.
Nej. Det er på grund af mig.
Jeg opførte mig som en dum, gammel mand.
Nej, det gør du aldrig.
Jeg er nødt til at gå.
Jeg er nødt til at vide, hvorfor hun risikerer sit liv for mig.
Pas på dig selv, Merlin.
Du spilder bare endnu mere tid, Morgana.
- Jeg er catha-præst. - Skulle det beskytte dig?
Det spiller ingen rolle, hvad du gør. Du kan alligevel ikke knække mig.
Måske, men i så fald har jeg ikke længere brug for dig.
- Tror du, døden skræmmer mig? - Skal jeg fortælle en hemmelighed?
Jeg blæser på, hvad du tror, og hvad du frygter.
Jeg kan dø velvidende-
- at du aldrig finder Emrys.
Han er din skæbne...
...og han er din undergang.
- Herskerinde! - Hvad er der?
- Vi fandt et brev i hans celle. - Vis mig det.
"Frygt ikke. Jeg fandt Emrys."
"Missionen fortsætter. Deres tjenerinde, Finna"
Stakkels Alator tvinges i knæ på grund af nogle få ord.
Find Finna, og før hende her til - i live.
Jeg knækker hende som en kvist.
Du kæmpede vist forgæves imod.
Hyg dig på den anden side.
- Urter? Ledte du efter urter? - Gaius er meget pertentlig.
- Urterne skal være friske. - Men at lede nu og her?
Du var taknemmelig, da Gaius helbredte din lammelse.
- Det var ingen lammelse. - Jeg var bare høflig.
Her er en farlig heks og saksere. Du burde ikke være her alene.
Det går nok. Jeg skal plukke lige plukke resten, og så går jeg tilbage.
Nej.
Så tager jeg tilbage.
- Det kan vi heller ikke tillade. - Bliv her, til heksen er pågrebet.
Javel... Tak.
- Hvad? - Hundene har vejret kvinden.
- Hvor langt borte? - Nogle kilometer.
- Vi har mistet hende. - Skal vi dele os og lede?
Mørket falder på. Sakserne kan let overrumple os. Vent til daggry.
God morgen. Men teknisk set er det nok stadig nat.
- Jeg ville bare... - Skulle du tisse?
- Tager du så altid støvler på? - Jeg kan ikke lide at få splinter.
Du samlede ikke urter, vel? Du skylder mig ingen forklaring.
Hvis du sætter livet på spil, må det være vigtigt.
Det er det også.
Fortæl mig om det.
Jeg forstår.
Jeg siger til dem, at jeg fulgte dig til broen.
Tak.
Merlin...
Pas nu på.
Vi mistede sporet.
Spred jer!
Vent!
Den vej.
- Finna. - Herre!
- Nej nej. - Jeg troede, jeg havde mistet dig.
- Tvivlede du på mig? - Aldrig.
Læg dig ned.
De kom ikke alene.
Morgana må ikke finde dig.
- Hvor kan vi gå hen? - Til et tårn i den anden ende af dalen.
Kan du gå?
- Ja, det tror jeg. - Der er ikke så langt.
- Der er sikkert. Er du klar? - Ja.
- Ingen sår. - Det burde der heller ikke være.
Hun er ramt. Tag mændene med.
- Hvor kender du tårnet fra? - Det ved man, når man er på flugt.
- Flugt? Fra Arthur? - Og hans far før det.
Det vil ikke altid være sådan.
- Det bliver bedre. - Det var derfor, jeg blev sendt.
For at hjælpe med, at det bliver bedre.
- Hvorfor gør du det? - Uden dig, Emrys...
...kan Arthur ikke bygge den nye verden, som vi higer efter.
Catha har bevaret sin viden gennem århundreder.
Men nu er tiden inde til at føre den viden videre til dig.
Kun du kan bære deres håb i Det Store Slag.
Hvordan det?
Her. Pas godt på den.
- Den hjælper på de mørke dage. - Tak.
Jeg vil have hende i live.
Der er noget mere. Noget, Alator ville have, at du ved.
Begå ikke samme fejl som Arthur. Stol ikke på druiden.
Du må fortsætte. Det er sikkert oppe på taget.
- Men... - De tror, jeg er alene.
- Når de har mig, går de igen. - Jeg forlader dig ikke.
- Vi kæmper sammen. - Ser Morgana dig, ved hun, hvem du er!
Det må ikke ske. Det er min skæbne, Emrys...
...at hjælpe dig helt til døden. Jeg kan ikke bede om mere.
- Gør mig en tjeneste. - Ja...
Giv mig dit sværd.
Det var været en ære... at kende dig, Emrys.
Finna! Endelig.
Imponerende. Så gammel og så modig.
- Hold dig væk! - Og med alder følger visdom.
Det er slut nu. Sig, hvem Emrys er.
Aldrig!
Brænd liget.
Kom med hestene!
- Tak. - Selv tak.
Jeg troede aldrig, du ville komme.
Jeg ville aldrig forlade dig, unge troldmand.
- Er alt i orden? - Ja.
Din vinge...
Jeg er træt, Emrys. Ikke andet.
Men jeg hjælper dig, så længe jeg orker.
Jeg kan helbrede dig.
Der er ting, som ikke engang en god troldmand som du, kan gøre noget ved.
Jeg er gammel, Emrys.
- Min tid er næsten inde. - Nej...
Sådan er livet. Hverken mere eller mindre.
- Hvad skal jeg gøre uden dig? - Du skal huske mig.
Ses vi igen?
- Hvad står der? - Vent lidt.
"Slip krigens køtere fri"
"Lad den sidste præstindes frygtede ild Falde ned fra en bitter himmel"
"Og broder tilintetgør broder"
"Og ven myrder ven"
"Når det mægtige horn lyder I koldt daggry ved Camlann"
"Profeterne lyver ikke"
"Der vil Arthur møde sin skæbne"
"På den store slagmark"
Så mange har lidt, så jeg kunne høre det.
Ja.
Jeg tror, jeg ved, hvad der rører sig i dit hoved.
Din skæbne er næsten for meget at bære helt alene.
Ja.
Du har altid været den, der kendte mig bedst.
Du skal vide noget.
Ingen har været mere begavet end dig, Merlin.
Du fejler ikke.
- Vi kom så hurtigt, vi kunne. - Godt.
- Hvor skete det? - Vi fandt ham ved grænsen.
Merlin, hent mit forstørrelsesglas.
- Ved du, hvad det er? - Desværre.
Huden voksede over ansigtet, til han blev kvalt.
- Gaius? - Det skyldes ikke sygdom...
...men stærke magiske kræfter. Der var en straf, der hed raigaid.
Det var den sidste advarsel fra ypperstepræstinden til hendes fjender.
- Hvad havde ridderen gjort? - Intet.
Han var bare en af Camelots riddere. Det var en advarsel til kongeriget.
Morgana har erklæret krig.
EVENTYRET FORTSÆTTER
Fanger Arthur hende, bliver hun dræbt.
Denne gang er du gået for vidt, Merlin.